Lektorius Vaidotas Ickys: „Kristus man yra viskas“
![](/images/Zmones/C3.jpg)
Gražina DAGYTĖ
Šią vasarą Biržų evangelikų bendruomenę papildė dar vienas teologas – į Biržų evangelikų reformatų bažnyčią Sinodo sprendimu sielovadinei praktikai bei tarnystei paskirtas teologijos magistro studijas Mičigane (JAV), Grand Rapids mieste, baigęs lektorius Vaidotas Ickys. Į Biržus jis atvažiavo kartu su visa šeima – žmona Vita ir dukrele Judita.
Jau ketvirtą mėnesį gyvenate Biržuose. Ar jau spėjote apsiprasti, įsikurti?
Jau trys mėnesiai kaip mes Biržuose. Ir tik pora savaičių, kaip gyvename savo namuose. Dar visai neįsikūrę, bet džiaugiamės turėdami savo būstą, nes žmogui reikia stabilumo. Pavargome besikraustyti.
Biržai mums patinka. Žmonės čia paprasti. Nebuvo nieko, ko nesitikėtume. Abu su žmona esame ramaus būdo, todėl manome, kad vaiką auginti mažame mieste bus kur kas geriau nei didmiestyje.
Vaidotai, iš kur esate kilęs? Papasakokite apie savo vaikystės ir ankstyvosios jaunystės metus?
Pradžia – Vėgelių kaime (dabar Kairiai), tarp Radviliškio ir Šiaulių. Nuo ketverių metukų augau be tėvo. Kai baigiau aštuonias klases, mama emigravo į Didžiąją Britaniją. Aš likau su močiute. Buvau savarankiškas ir nepriklausomas vaikas, dariau, ką norėjau, bet Dievas saugojo. Sportavau. Apie septynerius metus lankiau lengvąją atletiką (buvau bėgikas). Šešių šimtų metrų bėgimo trasoje buvo pavykę pagerinti Lietuvos rekordą. Paskui patyriau kojos traumą ir perėjau prie... Kung fu.
Kodėl Kung fu?
Aš visada buvau sportiškas. Nesu tas, kuris ieškotų, kas sužavi. Aš nesimėtau. Patiko, nes Kung fu– saugūs kovos menai. Pasirinkau vieną šaką – Wing Tsun. Tai vienas iš savigynos kovos menų. Jis orientuotas ne į jėgą, o į techniką. Mokoma, kaip silpnesniam apsiginti prieš stipresnį.
Kada prasidėjo dvasiniai ieškojimai?
Tėvai priklausė katalikų bažnyčiai. Po pirmosios komunijos vienas pats pradėjau vaikščioti į bažnyčią Kairiuose. Sakiau, jog tapsiu kunigu. Prisimenu, pasiimdavau močiutės maldaknygę ir sėdėdavau tarp senolių Kairių bažnyčioje. Paskui patyriau nusivylimų... Pasirinkau sportą. Tuo metu buvau netikintis ir net skeptiškas. Mano šeima buvo išbarstyta, vaikystėje jaučiausi nesuprastas, dėl to vėliau nemačiau jokios gyvenimo prasmės ir tikslo. Vien dėl savęs nenorėjau gyventi. Neturiu ko slėpti – buvau tiesmukiškas storžievis. Bet Dievas žmogų keičia. Jis pamažu ruošia susitikimui su Tiesa, padedančia atsakyti į visus sunkius klausimus.
Ir šis skeptikas nebesvajojo apie studijas seminarijoje...
Besiruošdamas abitūros egzaminams, užuot mokęsis pagrindinius dalykus, laiką skyriau... didžiųjų pasaulio filosofų darbų studijoms. Bandžiau suprasti, kas yra tiesa, ar ji išvis yra, kas yra tas mūsų gyvenimas, jei mes tokie dori, kodėl aplinkui tiek blogio? Radau mokslą, kuris regis galėjo padėti atsakyti į klausimus, kodėl mes meluojame, apgaudinėjame, formuojame gražų savo fasadą. Tai buvo psichologija. Ji turėjo padėti rasti atsakymus į visus klausimus, padėti suprasti žmones.
Studijų metais gilinotės į vis ramybės neduodančius klausimus...
Ketvirtaisiais studijų metais, berašydamas bakalaurinį darbą apie patyčias, dalyvavau Pagalbos vaikams ir paaugliams tarnybos „Vaikų linija“ organizuotame seminare. Ten sutikau biržiečius, Lietuvos evangelikų reformatų draugijos „Radvila“ narius –Ingą Krisiukėnaitę ir Merūną Jukonį. Jie papasakojo apie evangelikus reformatus. Buvo labai įdomu. Širdyje vėl užsidegė troškimas, patirtas vaikystėje, kai norėjau tapti kunigu.
Kai grįžau į Vilnių, susiradau evangelikų reformatų bažnyčią ir joje dirbusį kunigą Raimondą Stankevičių. Dažnai ėjau į šventovę, norėjau kuo daugiau sužinoti apie Jėzų Kristų. Galvojau, jei ir čia bus koks veidmainystės atvejis, – jis greitai išlįs. Išlindo, bet buvo per vėlu – aš jau skaičiau Bibliją. Laiške romiečiams radau eilutes: „Nėra teisaus, nėra nė vieno./ Nėra išmanančio, nėra kas Dievo ieškotų./ Visi nuklydo, visi nuėjo vėjais;/ nėra kas darytų gera, nėra nė vieno!“ Tai buvo stipru!
Kaip į tokį pasirinkimą reagavo mama ir močiutė?
Kai pasirinkau bažnyčią, joms iš pradžių buvo šokas. Pradėjo domėtis. Po pusmečio apsiramino.
Jau buvau susipažinęs su būsima žmona Vita. Kai pradėjau lankyti bažnyčią, ji irgi atėjo pasižiūrėti, kur aš vaikštau.
Jūs ne tik studijavote psichologiją, gilinotės į teologiją, bet ir stengėtės užsidirbti pragyvenimui...
Norėjau būti savarankiškas. Rytais valiau RIMI prekybos centro patalpas, vakarais savanoriavau „Jaunimo linijoje“.
Biblija suteikė atsakymus į visus klausimus?
Aplinkiniai sakydavo, jog žmogus yra geras širdyje, bet aš nemačiau to gerumo nei savyje, nei kituose. Juk mes dažnai slapstomės, būname geri kitiems tik dėl to, kad jie būtų geri mums. Biblija man paaiškino, ko iki tol neradau nei savo apmąstymuose, nei psichologijos ar filosofijos knygose. Pradėjau dažnai lankytis bažnyčioje, padėti kunigams Raimondui Stankevičiui ir Tomui Šernui. Iš jų sulaukiau pasiūlymo studijuoti EBI (Evangeliniame Biblijos institute).
Tuo metu rinkotės ir magistrines studijas...
Taip. Save gyvenime dar mačiau psichologu. Svarsčiau, ką rinktis. Teisės psichologiją Romerio universitete ar podiplomines individualios psichodinaminės psichoterapijos studijas Vilniaus universitete. Ėmiausi magistrinio darbo...
Studijos EBI daug ką pakeitė...
Jos padėjo suprasti, ką išpažįstu... Tų pačių metų spalio mėnesį buvau konfirmuotas.
Kunigai pranešė, jog į Lietuvą atskris misionierius, kunigas Frank Van Dalen, kuris man padės įeiti į tarnystę. O aš jam padėsiu – tarnausiu kartu su juo. Tai man suteikė daug džiaugsmo. Greitai tapau jo dešiniąja ranka. Verčiau pamokslus.
Ir sulaukėte pasiūlymo...
Vieną dieną Frank Van Dalen pasiūlė studijuoti teologijos seminarijoje Amerikoje. Ėmėsi ieškoti galimybių. Tuo metu man vis dar buvo svarbios psichoterapijos studijos, jau buvau parašęs magistrinį darbą apie tėvų atstumimo sindromą.
Po trejų metų šias studijas nutraukiau. Pradėjau nuotoliniu būdu studijuoti įvadą į Naująjį testamentą bei soteriologiją (mokymą apie Šventąją dvasią). Nieko nesupratau, ką lektoriai aiškindavo anglų kalba. Frankas kiekvieną dieną padėdavo. Visus metus. Studijos sustiprino mano biblinį pažinimą.
2017 metų sausio mėnesį, po metų nuotolinių studijų, buvau priimtas į Puritoniškąją reformatų teologijos seminariją JAV, Mičigano valstijoje, Grand Rapids mieste. Su manimi kartu išvažiavo ir žmona Vita. Kartu klausydavomės paskaitų. Ten susilaukėme ir dukrelės Juditos.
Studijos nudžiugino?
Patekau į stipriais reformatais turtingą aplinką. Pažinau stipriausias pasaulyje bažnytines struktūras, išugdžiusias reformacijos teologiją. Grand Rapids – reformatų šiltnamis. Vos atvykę, prisijungėme prie maldos grupelės. Kartu skaitydavome Bibliją, dalydavomės savo išgyvenimais, melsdavomės. Maldos bendrystė stiprino ir turtino. Susipažinau su studentais iš viso pasaulio, iš visų žemynų.
Mane supo puikūs dėstytojai, savo dalyką mylintys praktikai, su meile ganantys savo žmones. Jie ant lėkštelės dėdavo jau „sukramtytą“ teologiją, sąžiningai pateikdavo žinias apie įvairias konfesijas.
Mokslus baigėte gana greitai...
Studijas aš baigiau greičiau, nes rinkausi daug dalykų. Buvo sunku. Bet aš esu įpratęs prie intensyvių tempų. Moku struktūrizuoti. Studijavau kokybiškai. Baigiau per trejus metus, kai normalu mokytis 4–5 metus. Norėjau greičiau grįžti į Lietuvą ir įdarbinti savo seną troškimą, jį panaudoti Dievo garbei. Stengiausi ir dėl žmonos. Beje, ji irgi kartu studijavo psichologiją.
Kaip manote, ko labiausiai stinga žmonėms?
Paguodos. Visi esame kilę iš vienos šeimos, iš Adomo ir Ievos. Kuo labiau nutolstame nuo Dievo, tuo labiau susvetimėjame, tampame savanaudiški. Reikia atsigręžti į Dievą ir leisti Jam vesti mus per gyvenimą, įžvelgti prasmę ir skausme, sunkumuose. Be Dievo gyventi yra sunku. Tik atidavę save į Jo rankas, turėsime dvasiškai turtingą gyvenimą.
Tai dažnai prieštarauja gyvenimo realybei...
Pasaulis mums diegia, kad savarankiškumas, nepriklausomybė suteikia brandumo. Biblija moko, kad brandumas yra gebėjimas būti priklausomu ir pažeidžiamu. Lietuvoje žmonės yra labai susvetimėję, retai vienas kitam atsiveria. Visi yra peralkę gilaus tarpusavio ryšio.
Jūsų gyvenimo credo?
Būti ištikimam Dievui ir Jam tarnauti. Kristus man yra viskas. Be jo baisu. Be jo gyvenau tamsoje.
Dėkoju už pokalbį. Linkiu Dievo palaimos pasirinktame kelyje...
Gražinos DAGYTĖS nuotr.